Van még egy olyan olvasat a két kódexben, amely a prágai második kézirattal
való rokonságukat erősíti. A kérdéses hely Eurialus és Pandalus beszélgetésében az
a mondat, amikor Pandalus tettetve hárítja el magától a jutalmat, amelyet Eurialus
neki az asszonykerítésért cserébe ígér." Ezek a mondatok a párizsi és a Los Ange¬
les-i kéziratban teljesen lerövidülnek, és ellentétes értelművé válnak az elvárt jutalom
tekintetében:
ms Ps10 73v Ego ut vizam[!] infamiam nostre imminentem familie hoc ago
sum premiandus.
ms LA 43v Ego ut vitem infamiam nostre imminentem familie hoc ago
sum premiandus.
A prágai ms P2 olvasata teljesen megegyezik a ms LA kódex olvasatával. Ez az
azonosság azonban valószínűleg csak a három kézirat közös ősére utal.
Szintén felfedezhető a két kéziratban egy olyan szöveghely, amelyben csak egyet¬
len másik párizsi kézirattal osztoznak. A ms Ps4-ben található meg rajtuk kívül egy
-ta szótag kiesése abban a szintagmában, amely a rózsavízzel élesztgetett Lucretiáról
szól: „quibus tamquam rosarum aquis excitata mulier quasi de gravi somno surrexit.”!*
A mss Ps10 és LA azonban az alábbit tartalmazza:
ms Ps10 77r rosarum aquis excita
ms LA 45v rosarum aquis excita
Megemlítem továbbá, hogy van egy olyan félmondatos megoldása is a párizsi és
a Los Angeles-i kéziratnak, amely az eddig ismert szövegtanúk közül csak rájuk jel¬
lemző. Eurialus és Pandalus beszélgetésében a frank lovag dicséri a Camilli csalá¬
dot, amelybe Lucretia beházasodott, és amelynek valamilyen módon Pandalus is a
tagja, lévén Menelaus sógora. A szerzői szándék szerint a hízelgő szavakat Eurialus
állításként fogalmazza meg: „Novi ego familiam vestram, scio guia nobiles estis,
inter primores urbis, amati."§ Az általam vizsgált két kéziratban ez az állítás taga¬
dásba fordul:
ms Ps10 71r Non ego familiam vestram scio guia nobiles estis inter primores urbi
divites potentes amati.
ms LA 42v Non ego familiam vestram scio quia nobiles estis...
A Noui-Non változás valószínűleg annak tudható be, hogy minuscula betűk¬
kel ékezet nélkül írva puszta betűlábak soraként a noui könnyen értelmezhető
non alaknak.
A párizsi és a Los Angeles-i kódexek tehát a Historia szöveghagyomänyänak
Y-ágához tartoznak, és a sztemmán a domus-csoportig, illetve az azon belül kialakult
britones-laicanos variánsok szerinti alcsoportokba lehet besorolni. Világosan kivehető
a mss Ricc, FiC, P2 és Ps2 kéziratokkal való rokonságuk is.